1300 г. пр.н.е.
Вече 400 години евреите са роби на Египет.
Те създават неговите статуи, неговите градове, неговата слава.
През цялото това време те не са забравили своята родина.
Нито своя Бог.
Бог не ги е забравил.
ИЗХОД: БОГОВЕ И ЦАРЕ
Дворецът на фараона Мемфис
Наистина, хетите са разположили 16-хилядна войска край Кадеш.
Но не е ясно защо.
Хетите се опитват да преминат границата.
Очевидно.
Какво друго ще правят?
Според информацията ни се готвят за настъпление от наша страна.
Мислят, че ние...
подготвяме атака, но не е така.
Това, което не искам и няма да направя, е да стоя тук
и да чакам да влезем в бой с хетската армия
пред стените на двореца.
Елате.
Какво казват вътрешностите?
Те не "казват" нищо.
Само вещаят.
А това подлежи на тълкуване.
Ами тълкувай.
Ще победим ли с една изпреварваща атака?
Да или не.
Не е ясно.
Но е ясно нещо друго.
В битката ще бъде спасен един предводител,
а неговият спасител един ден ще поведе народа.
Значи вътрешностите трябва да кажат също,
че ще зарежем здравия разум
и ще се водим по знамения.
Велика Сехмет,
фараонът пие в твоя чест
и те моли за победа над хетите при Кадеш.
Първата ти работа, когато седнеш на трона, е да я отстраниш.
Добре.
Не знам защо баща ми не го стори.
Но за всеки случай...
ако видиш, че ме грози опасност, не се намесвай.
Говоря сериозно.
Като ви гледам, все още виждам двете момчета,
които израснаха заедно като братя.
Ако по някаква причина
някога забравите това...
нека тези мечове ви го припомнят.
Достатъчно дълги, за да ви служат и от седлото,
и не достатъчно, за да ви препъват.
Този е негов. Моят е у теб.
Точно така искам да бъде.
Всеки ще носи меча на другия,
за да се пазите един друг.
Обещайте, че ще го правите...
винаги.
Сети! Сети! Сети!
Сети!
Там!
Разположи дивизия "Амон" на север, дивизия "Ра" в центъра,
а дивизия "Птах" на юг. Ще държим "Сет" в резерв.
В резерв? - Да.
Трябва да съсредоточим силата си в центъра.
Ти се съсредоточи в боя.
Остави командването на мен.
Огън!
Атака!
Отведете Рамзес! Бързо!
Бързо!
Кръгом! Изтегляй се!
Мойсей! Мойсей! Мойсей!
Мойсей.
Какво стана там?
Нищо.
Попитах същото и военачалниците. Те също ме излъгаха.
Това ми дотегна.
Той смята, че е станало нещо.
Но не е така. - Тоест?
Пророчеството на върховната жрица.
Тя каза, че не вижда кой ще победи.
Другото. "Предводителят ще бъде спасен..."
и прочее.
Спасил си живота на сина ми?
Да.
Седни.
Едно "благодаря" не е достатъчно...
но ти благодаря.
Знам, че не вярваш в знамения и пророчества,
но аз вярвам.
Уважавам това.
Но случилото се е без значение.
Пророчеството е невъзможно.
Защото не си моя кръв.
Да.
Вярно, не можеш да ме наследиш.
Не и по обичайния начин.
По никакъв начин.
На пръв поглед е невъзможно.
Ужасно е да кажа това за собствения си син...
но като водач имам повече вяра на теб.
"Колесниците на хетите
пробиха отбраната ни и започнаха нападението.
Озовал се обкръжен от врагове,
без офицери, без щитоносец,
аз влязох в отчаяна битка за живота си.
Само с помощта на боговете
аз разгромих нападателите
и се добрах до дивизия Ра."
Спри.
Искаш ли да перифразираш нещо?
Не.
Да продължа ли? - Не, няма нужда.
Какво следва?
Питом.
Какво става там?
Положението. Робите.
Добре. Рамзес?
Какво?
Иди при наместника ми там, виж какво става и ми докладвай.
Аз?
Един ден царството ще е твое. Прояви интерес към него.
Друго?
Аз ще отида при наместника.
Не.
Аз ще отида.
Това е под твоя ранг.
То е под ранга на всеки генерал.
Аз ще отида.
Рамзес...
може ли да забравим случката
на бойното поле?
Ако ти беше на мое място
и аз щях да спася живота ти.
Знам.
Стрелбата ти беше точна.
Дори ако ръката ти е била насочвана от боговете.
Малко отрова в кръвта е полезна.
Прави те по-неуязвим към следващото ухапване.
Дори това на баща ми.
Питом
Добре дошъл в Питом.
Ще свикнеш с миризмата.
Наместникът явно се наслаждава пълноценно на богатствата си.
Малцина желаят да заемат тази длъжност, господарю.
Известни удобства са необходими за повдигане на духа му.
Знаеш ли какъв е проблемът? Че хората вече живеят твърде дълго.
Всяка година смъртността изостава от раждаемостта.
А тези хора
се размножават така, сякаш спортуват.
Това проблем ли е? Изобилие от работна сила?
Не, разбира се. За производството е добре.
Но само до известна степен.
Когато това население иска смъртта ти...
да, това е проблем.
Затова или ще получа още войска за поддържане на реда,
или ще започна да разреждам стадото.
Ако започнеш да избиваш хора безпричинно,
само на основание на своите смътни подозрения,
ще предизвикаш това, което искаш да избегнеш.
Тогава ми дай войници.
Да идем да поговорим с тях.
И защо?
Ти се тревожиш за бунтове. Да видим дали тревогата ти е основателна.
Като говоря с тях?
Като ги гледаш в очите...
докато аз говоря с тях.
Можеш да разбереш много за някого,
гледайки го в очите.
Нека ти кажа нещо...
за израилтяните.
Те са коварно, войнствено племе.
Знаеш ли какво е "израилтянин"
на техния език?
"Този, който воюва с Бог."
"Този, който се бори с Бог."
Има разлика.
Може да съм по-необразован от теб, което явно държиш да ми напомниш.
Но аз си имам вземане-даване с тях всеки ден.
Знам какво говоря.
Не е нужно да идваш. Ще отида сам.
Стой!
За какво е наказан?
Непокорен размирник е, господарю.
Защо се усмихва?
Казва, че не изпитва болка.
Тогава защо го бичуваш?
Вие не бяхте събрани случайно.
Аз поисках да видя...
старейшините.
Кажете, за какво се молите?
Да видим отново Ханаан.
Отново?
Никога не сте го виждали.
Аз съм го виждал.
Населен е от племена, по-свирепи от египетските войници.
Значи няма да се върнете там,
нито пък оттам.
Бог казва друго. - Кой бог?
Вашият? Богът на Авраам?
Богът, който казва, че сте специални?
Че сте избрани?
Ела тук.
Ела.
Той греши.
Виждам, че не си убеден и това е проблем.
Защото от нереалистичната вяра се ражда фанатизмът,
след него идва бунтът, а после революцията.
И всичко започва от старейшините.
Как ти е името?
А твоето?
Ще ти кажа.
Аз съм Мойсей, син на Вития,
внук на Хоремхеб.
Запишете името на този и на останалите.
Доведете следващата група.
Казвам се Нун.
Господарю!
Спри! - Пусни го.
Старейшината иска да ти каже нещо.
Но не тук.
Кажи къде и кога.
В молитвения дом, довечера.
Ето.
Виждам, че си оцелял от премеждието.
Съжалявам, че те накарах да чакаш.
Аз не чакам.
Как мина пътуването до кариерата? - Добре.
Видял си какво ми е на главата.
Кажи,
да ти предоставя ли още документи, преди да си тръгнеш?
Може да ми кажеш,
дали си докладвал за всичко това в Мемфис?
Получи ли одобрение? Имаш ли го в писмен вид?
Разбира се.
Значи можем да проверим?
Разбира се, не възразявам.
Но не разбирам какво е станало.
Разгневих ли те с нещо?
Ако е така, с какво бих могъл да ти угодя?
Като спреш да живееш като цар.
Не си цар.
"...и ще ви дам Ханаанската земя за вечно владение."
Тя вече е завладяна.
Бог ни обеща, че ще се върнем.
В окови или в ковчези?
Като свободни хора...
в земя, където тече мляко и мед.
Може ли поне да почакат отвън? Не сме опасни.
Изчакайте при конете.
Вярваш ли в случайността?
Колкото във всичко друго.
Не мисля, че това е случайност.
Кое?
Идването ти в Питом.
Защо дойде?
По работа.
Седнете.
Кой е баща ти?
Знам, че не знаеш името му,
а само че е бил генерал на фараона,
неназован от майка ти.
Виждам, че се почувства неудобно.
Това ще те заинтересува.
Не е имало никакъв генерал.
Твоята майка...
жената, която наричаш своя майка, няма деца.
Ти си се родил роб.
Не си тръгвай. Недей.
По-добре е за теб да си тръгна.
Тръгвам си.
Ако си тръгнеш сега, отново ще се върнеш, защото знаеш,
че нещо не е наред. Винаги си го усещал.
Моля те.
Всички вън.
Излезте.
В годината на твоето раждане
едно пророчество предвеща, че ще се роди нашият водач,
който ще ни освободи от гнета.
В Мемфис беше издадена заповед
да се убиват всички първородни еврейски момчета.
Родителите ти не чакали това да се случи.
Всеки шанс да оцелееш бил по-добър от липсата на шанс.
Предали те на сестра ти.
Тя те отнесла в една кошница на брега на реката...
и те пуснала по течението към място, където знаела,
че се къпе Вития, дъщерята на фараона Парамез.
Вития взела теб и сестра ти Мириам като прислужница
и те отгледала като свой син.
Навярно дори те е обичала,
но никога не казала истината на теб или на друг.
Ти си евреин.
Истината?
Истината е, че историята ти не струва пет пари.
А аз мислех вас, израилтяните,
за добри разказвачи.
Ей, робе!
Ти!
Награда ли очаквате за тази информация?
Нашата награда е да ти служим.
Но пък...
ако освен това имаш наум и някоя дребна отплата,
не бихме я отказали.
Какво ще кажете за това?
Какво ще кажете да не ви убия?
Тази награда ще ни е достатъчна.
Измет.
Моля, излезте.
Моля те.
Как мина?
Нека поговорим друг път.
Нека поговорим сега,
имам нужда да си отдъхна от тълпата навъсени лекари.
Седни.
Според щателната проверка на градския архив
човекът е отявлен разбойник.
Една от най-потискащите иронии на живота е,
че хората, които ламтят за власт,
са най-пригодни да я придобият и най-негодни да я упражняват.
Какво ти е, Мойсей?
Ти си болен.
Нещо друго те притеснява.
Личи ти.
Няма нищо друго.
Бъди винаги бдителен,
обновен и закрилян от боговете
във всеки миг от вечния си живот.
По-наляво.
Не, твое ляво.
Още, още.
Добре.
Доста е висока.
Монументите са огромни
неслучайно. Те внушават.
Какво внушават в този случай?
В този и всеки друг случай - власт.
Говори високо, да чуем.
Наместникът на Питом е отвън.
Той не е в дневния ред.
Да се върне в Питом, докато не бъде вписан.
Нека изясним въпроса.
Доведи го.
Ако си дошъл да молиш за прошка новия цар,
напразно.
Арестувайте го.
Почакай, моля те.
Може ли поне да се защитя?
Умолявам те.
В твой интерес е.
Бъди кратък. - Ще говоря...
само пред фараона.
Моят съвет е
той и другите сановници също да излязат.
Нима?
Това ли го съветваш?
Ти не си негов съветник.
Точно така. Съветникът си ти.
Именно.
Мойсей.
Всички, освен наместникът...
да излязат.
Ужасни новини.
Ето те и теб.
Значи...
наместникът.
Не си го арестувал.
Не се вслуша в мнението на главния си съветник.
Той взе да дрънка.
Разказа ми за инцидент с двама стражи,
единият от които оцелял при нападението.
Казах му, че това не ме вълнува.
После ми разказа една невероятна история.
Била му разказана от достоверни източници.
Когато го притиснах,
призна, че те били еврейски шпиони.
Знаеш за какво говоря.
Да.
И какво мислиш?
Мисля, че е оскърбително и нелепо.
Да. Да!
Точно ти - евреин.
Аз казах...
как мога да повярвам на такава история?
Братовчеде...
не можеш.
Какво ще стане, ако поема риска да не повярвам?
Какво да сторя?
Вития!
Майко.
Човекът е разбойник.
Синът ми го разкри.
Не ти.
Той докладва на баща ти, който щеше да обеси престъпника,
ако не беше умрял.
А ти вярваш на жалките му лъжи!
Искам само да знам дали е вярно.
Не искам тиради.
Ако говорим още за това,
ще му придадем значимост
и аз няма да го сторя. - Отговори на въпроса.
Да или не?
На теб ли говорех?
Доведете я!
Веднага!
Мириам!
Ела. Седни.
Сега ще те попитам нещо,
което ще ти се стори доста странно.
Просто искам да отговориш честно.
Какъв ти се пада Мойсей?
Знаеш какъв ми е...
какъвто си и ти.
Аз ви отгледах.
Значи не си негова сестра?
Не, разбира се.
И не си еврейка.
Не.
Сложи ръката си на масата.
Рамзес...
Не бъди глупав!
Не говоря на теб!
Говоря на нея.
Цялата ръка на масата, Мириам.
Благодаря.
Рамзес...
прекрати това.
Ако не го прекратя, какво?
Сложи край.
Съвсем сигурен ли си за това?
Веднага пусни меча или го използвай.
А може би ти би искал да ми отговориш?
Тогава ще продължа.
Мириам, ще те попитам отново
и ако отговорът пак е "не",
съжалявам за това, което ще последва.
Негова сестра ли си?
Не.
Да!
Не ти трябва повод да го убиеш, имаш такъв.
Това е измяна. - Защо да е измяна?
Той си призна, че е знаел.
Това не беше признание!
Просто не искаше да й отсека ръката!
Видях го в очите му.
Той не вярва на тази история.
И аз не искам да повярвам!
Ти го искаш, защото е шанс да се отървеш от него,
винаги си го искала.
Не казах "заточен", казах "мъртъв".
Това неминуемо ще го сполети
там, където отива.
Хиан...
позволи ми да говоря с майка си.
Добре.
Ела, Мириам.
Не всеки би защитил един слуга, който за него не е нищо повече от това.
Със сигурност никой друг от семейството ни,
включително и аз.
Аз не бих му казала това, което искаше да чуе.
Нито пък тя.
Ето колко те обичаме ние.
"Ние"?
Не е истина.
Истина е.
Ти носеше това, когато те отнесох на реката.
Свалих го от ръката ти по понятни причини.
Това си ти.
Връзката между теб и нашата майка.
Твоята сестра ти е спасила живота.
Сега ти спаси нейния...
Моше.
Мириам.
Съжалявам, господине.
Мойсей!
Нямам нищо за крадене.
Конят ми е мъртъв.
Не сме дошли за коня ти, Моше.
Тирански проток, Червено море
Малко по-високо.
Какво правите?
Не спирайте, работете.
Ей, ти, донеси вода за козите.
Ти.
Изчакай реда си.
Дръпнете животните си от коритата.
Кладенецът е ваш.
Откъде си?
Западно оттук.
Къде отиваш?
На изток.
Какво си сторил?
В какъв смисъл?
Престъпление ли си извършил?
Моите уважения,
но дъщерите ти ме поканиха да хапна.
Те не ми казаха, че ще бъда подложен на разпит.
Извинявай.
Просто ми е любопитно.
Може да се измиеш преди вечеря,
ако имаш желание,
както и да пренощуваш,
преди да продължиш натам,
накъдето си тръгнал.
Благодаря.
Опиши Мемфис на човек,
който никога не го е виждал и няма да го види.
Той е...
не искам да кажа "цивилизован",
за да не обидя някого, но е цивилизован.
Там има нещо повече от овце и кози.
И тук има нещо повече.
Наистина ли? Къде?
Съжалявам, беше грубо.
Беше грубо.
Не съм невежа, само защото живея тук.
Виждам.
Мога да ти кажа едно.
Това безспорно...
е най-красивото място
от Мемфис дотук.
Значи си тръгваш?
Разбира се.
Тук няма нищо за човек като мен.
Кога?
Днес?
Запомнете този момент,
защото след обета си
вие ще кажете на света:
"Този е моят жених." "Тази е моята жена."
Аз, Сепфора...
Аз, Мойсей...
Приемам теб, Сепфора... - Приемам теб, Мойсей...
такъв, какъвто си.
Да обичам това, което знам за теб,
да се доверявам на това, което още не знам.
С уважение
към твоята чистота
и вяра
в безкрайната ти любов към мен.
Каквото и да ни донесе животът,
ти отдавам любовта си.
Отдавам любовта си.
Кой те прави щастлив?
Ти.
Кое е най-важното нещо в живота ти?
Ти.
Къде предпочиташ да бъдеш?
Никъде.
А кога ще ме напуснеш?
Никога.
Пристъпи.
9 години по-късно
Казах "само по себе си".
Не искам да обсъждам само гробницата си.
Искам да обсъдя това защо ти държиш да я обсъждаме постоянно.
Царю, това трябваше
да е първият ти строеж при сядането на трона.
Ще е огромен проект, както може да си представиш.
Както очевидно и домът ми.
Проблем ли има с двореца?
Не е завършен.
Скоро ще бъде.
Каза го преди месеци. Междувременно аз живея тук
като бедуин.
Завърши го!
По-бързо!
Или трябва да убия някого?
Мисля, че беше повече от ясен.
Точен удар, татко.
Само се цели по-високо.
За малко.
Бил ли си някога на върха?
Не.
Би ли искал?
Мама казва, че е забранено.
От кого?
От нашия бог.
Нашият бог...
не разрешава да изкачваме планини?
Не всяка планина.
Само тази.
Тя принадлежи на Бог.
Объркваш го.
Не целя това.
Хубаво ли е детето ни да расте, без да вярва в нищо?
А лошо ли е да расте, вярвайки в себе си?
Това е моята вяра. - Знам.
Тя е и негова. - Разбирам.
Когато порасне, сам ще си реши.
Да. - Също като теб.
Той вече прилича на мен.
Моше.
Помогни ми!
Май кракът ми е счупен.
Не само.
Какво каза?
Кой си ти?
А ти кой си?
Аз съм пастир.
Мислех, че си предводител.
Нуждая се от предводител.
Защо?
За борба.
За какво друго?
Борба с кого?
За какво?
Мисля, че знаеш.
Трябва да видиш какво става в момента с твоя народ.
Дотогава Той няма да намери покой.
Или те не са хора...
по твое мнение?
Кой си ти?
Аз съм, който съм.
Вечно съществуващият.
Ударил си главата си.
Всичко, което си видял...
или мислиш, че си видял...
е последица от удара.
Бурята...
Бурята започна, преди да си ударя главата.
Това не беше буря. - Добре, добре...
Бурята е била страшна.
Беше нещо друго.
Но момчето ти се е привидяло. - Откъде знаеш?
Откъде знаеш?
Защото Бог не е момче!
А как изглежда Той?
Опиши го. Опиши го на човек като мен.
Знаеш ли как звучиш?
Да. Звуча налудничаво.
Да.
Имаш нужда от почивка. - Да.
Трябва да ти кажа нещо.
Аз не бях напълно откровен с теб.
За кое?
За това кой съм.
За това какво съм сторил и какъв съм бил.
И какво изпитвам.
Какво изпитваш към мен? - Не.
Не, за това бях честен.
Почини си.
Почивай. - Не ме оставяй.
Няма.
Моше.
Гирсам?
Какво правиш тук?
Нищо.
Не мога да заспя.
За мен ли се тревожиш?
Да.
Недей.
Ще се оправя.
Какво е това?
На какво ти прилича?
Влез вътре.
Прибери се!
Какво ще правиш с това оръжие?
Ще се погрижа да те видя отново.
Остави го и ще ме виждаш вечно.
Какво означава това?
Името на човек, когото познавах.
Не се разделяме завинаги.
Пак ще се видим.
Вярваш ли ми?
Браво на теб.
Никога не казвай това, което хората искат да чуят.
Но аз ще се върна,
ще се върна при теб.
Ще ми пазиш ли това?
Гирсам.
Гирсам, моля те, погледни ме.
Какъв бог кара един мъж
да изостави семейството си?
Ако ти го разбираш и аз ще го разбера.
Не разбирам.
Затова не мога да отговоря.
Ако това означава вярата, аз ще се отрека от своята,
за да те задържа.
Не ме докосвай.
Върви.
Тръгвай!
Дядо, ще ми дадеш ли малко мляко?
Да.
Откъде идваш?
Идвам от морето.
Пътят е много тесен и опасен.
Благодаря ти.
Йешуа. Помня те.
Все още ли не изпитваш болка?
Наглеждай коня.
Благодаря. - Добре си ни дошъл, братко.
Аарон...
твоят брат.
Итамар.
Итамар, това...
е прославеният ти чичо Мойсей.
Някога беше принц на Египет.
Добре съм.
Всички сме добре.
Спиш така сладко, момчето ми,
защото знаеш, че си обичано.
Аз никога не съм спал така.
Казаха ми,
че трябва да се обръщам към теб с "Рамзес Велики".
Мойсей...
ти си жив.
Радвам се, че си жив. - Нима?
Затова ли прати двама убийци да ме погубят?
Майка ми.
Не обвинявай нея. - Тя искаше смъртта ти.
Кой според теб скри меча ти там, където да го откриеш?
Мойсей.
Не съм дошъл...
да ти отнема трона.
Не пророчеството те тревожи толкова.
Има нещо друго.
Разбрах...
че положението тук е станало...
много по-тежко.
Положението тук е по-добро от всякога.
Не.
Има ред. - Ред?
Робите...
труповете им се изгарят денонощно.
Видях го с очите си.
Това ли наричаш ред?
Те са роби.
Не са. - Какво очакваш?
Те са египтяни като всички.
Трябва да имат същите права,
трудът им да се заплаща...
иначе трябва да ги освободиш.
Те не са египтяни.
Те са роби. Какво друго очакваш?
Няма да знаят какво да правят,
ако изведнъж бъдат оставени да се грижат за себе си като животни.
Не ги наричай "животни"!
Виж, от икономическа гледна точка,
това, което искаш от мен,
е меко казано проблематично.
Не съм очаквал да чуя едно просто "да".
Но не желая да чувам и "не".
Това ли ми казваш? Не?
Не казвам "не".
Казвам "време".
Време.
Ти слушаш евреите.
Не слушам евреите.
А с кого говориш?
С Бог.
Бог.
Кой бог?
Нали не обмисляш предложението му?
Това предложение ли е?
Ако някой е опрял нож в гърлото ти, министре?
Това предложение ли е? - Сгреших.
Това е искане.
Той е полудял.
Открил е бог. Своя бог.
Не един от нашите...
затова аз искам Мойсей...
Искам Мойсей да умре.
Чухте ли?
Да.
Тогава тръгвайте.
И...
семейството му.
Мойсей.
Къде е Мойсей?
Мойсей...
семейството му.
Къде са?
Това не е Мойсей.
Това не е неговото семейство.
Това са един мъж...
жена му...
и детето му...
които на простичкия въпрос "Къде е той",
отвърнаха: "Не знаем".
Отнесете тази картина със себе си вкъщи довечера
и обсъдете защо да го пазите,
като имате предвид, че утре по това време
на мястото на това семейство
ще има друго.
И вдругиден също.
И на по-следващия ден.
А може би то ще е вашето?
Върви.
И аз искам да се бия.
Там.
Йешуа, използвай коляното.
Добре.
Двете очи отворени!
Приготви лъка. Опъни тетивата!
Пускай!
Следващите.
Опъни тетивата.
Пускай!
Опъни!
Пускай!
Опъни!
Пускай!
Пак!
Има два вида воюване.
Всяко се определя от числеността.
При по-голяма численост
атакуваш врага фронтално!
И го пронизваш право в сърцето!
При по-малка численост използваш обходен маньовър.
Прекъсваш кръвния поток,
който захранва сърцето.
Снабдяването на войската.
Не!
Снабдяването на народа.
Неговата храна...
неговото имущество...
неговите удобства.
И какво ще постигнем?
Всичко.
Само египетският народ
може да го принуди да изпълни исканията ни
за свобода. Ще принудим народа
да го накара да каже "да"!
Да?
Да!
Да?
Да!
С мен!
Готови.
Нищо ли няма да направиш?
Не съм казал това.
Къде беше?
Наблюдавах провала ти.
Войните на изтощение отнемат време.
С тази скорост ще изгубиш години,
цяло поколение.
Готов съм да се боря и дотогава.
Но аз не.
Мислех, че бележим напредък.
А ти ставаш нетърпелив.
След цели 400 години робство.
Аз ли съм единственият тук, който досега не е сторил нищо?
Аз знам
някои неща за военното дело.
Но щом няма да ме слушаш,
тогава защо ме отдели
от семейството ми?
Не съм аз.
Ти го стори.
Ти нямаш нужда от мен.
Може би.
И какво да правя? Нищо?
Засега...
може да гледаш.
Божествена Кебехут, най-смирено те призовавам
да пречистиш водите на нашата животворна река.
Колко време ще отнеме?
Не много.
Но по-дълго от това.
Рамзес! Рамзес!
Да?
Стига!
Направи нещо!
Това са просто жаби.
Дръпнете се! Назад!
Замърсена е.
Не, не пийте!
Мръсна е.
Както знаем, Нил носи известно количество глина.
Тази година тя е повече от обичайното,
разнасяна от теченията, утаена по речните корита
и размътвана от свирепата гмеж на крокодилите.
Тяхното мятане не само
промени коренно цвета на водата, но и я замърси дотолкова,
че рибата измря.
Но жабите, както знаем,
могат да излизат от водата, когато се наложи.
Което и сториха.
Но жабите се нуждаят и от вода,
и когато не я намират по улиците на нашия град,
какво правят те?
Умират?
Умират!
И се разлагат.
И тогава идват комарите, идват ларвите и мухите.
А след това...
След това какво?
Мухите измират.
Говори!
На еврейски е.
Еврейски?
Чети.
"Тези бедствия
са Божие дело
и още не са свършили. Ще става по-лошо.
Трябва да постигнем споразумение
заради двата народа."
Значи Божие дело.
Ето ви едно споразумение от мен.
Ще работите двойно повече
и няма да получавате плява,
за да правите тухли.
Може би вашият бог
ще ви я предостави.
В началото бях впечатлен.
Но вече не.
От това страдат всички.
Кого наказваш?
Какво му е?
Болен е.
Какво е това?
Ти ли го направи? - Не съм.
Ти ли? - Не!
Какво му е?
Постигнахме голям напредък в медицината.
Но все още има някои скрити болести, които не познаваме напълно.
Животните не правят изключение
и съществуват предположения,
че тези болести могат да се пренасят от най-дребното създание.
Като...
Муха.
Била ли си наскоро на реката?
Отново се помолих на Кебехут
и на още шестима богове.
Това ли е?
Приключи ли?
Аз да.
Опитваш се да ми кажеш нещо с отсъствието си ли?
Искаш да ме унизиш ли?
Е, няма да успееш!
Според първоначалните сведения,
поразени са над 10 милиона хеката зърно.
Интендантът предложи да върнем по една част от дяла си
в обществения хамбар.
Като жест на милосърдие.
Народът ти умира от глад.
Да не предлагаш и аз да гладувам?
Не.
Народът има предостатъчно вода.
Ще издържи.
На прицел!
Огън!
На прицел!
Огън!
Ти ли си?
Мойсей?
Братко?
Дошъл си да преговаряш ли?
Защото аз съм готов...
и имам предложение за теб.
Ако ни сполети още едно бедствие...
аз също ще ви пратя невиждан мор.
Всяко еврейско дете,
което още не е проходило...
никога не ще проходи.
Защото ще ги издавя всичките в Нил.
Както трябваше да удавим теб.
Казваш, че не си причинил всички тези беди?
Твоят бог го е сторил?
Богът съм аз! Аз!
Да видим кой умее по-добре да убива.
Ти.
Този бог.
Или аз.
Много мило, че дойде.
Той даде ли ти каквото му поиска?
Не още. Но народът му се обръща срещу него.
А армията му? - И това ще стане.
Не смятам.
Трябва да стане нещо по-лошо.
Не съм съгласен.
Нещо още по-лошо би било... - Какво?
Какво щеше да кажеш?
Жестоко? Безчовечно?
Не ми е лесно да гледам
страданията на хората, с които израснах.
Ами хората, с които не си израснал?
За тях мислиш ли изобщо?
Май все още ги нямаш за свои, а?
Докато Рамзес има войска зад гърба си,
нищо няма да се промени.
Всичко повече е само отмъщение!
Отмъщение? След 400 години робство и гнет?
Фараоните, които се имат за живи богове, са просто хора от плът и кръв.
Искам да ги видя на колене, да молят за пощада!
Омръзна ми да говоря с пратеник!
Генерале!
Чух последната заплаха на Рамзес.
Нека ти кажа какво ще последва.
Не.
Не можеш да сториш това.
Не искам да участвам в това!
На място!
Стой! - Мойсей?
Пуснете го.
Хиан. - Мойсей.
Мога да наредя да те убият.
Не мисля.
Освен ако не го сториш сам.
Собствените ти войници ме пуснаха.
Повече не преговарям.
Не затова съм тук.
Дойдох да ти кажа, че ще се случи нещо,
което е извън моята власт.
Нещо, което ще засегне хиляди...
и хиляди граждани.
Ще засегне и теб много болезнено, ако не изпълниш молбата ми
и не го оповестиш публично,
преди слънцето да залезе.
Рамзес...
не ми обръщай гръб!
Това, което става, няма нищо общо с нас двамата.
Няма нищо общо с нашата вражда.
Става дума за оцеляването на Египет. Разбираш ли?
На залез слънце.
След това ще е твърде късно.
За какво ще е твърде късно?
Пази детето си.
Тази нощ пази детето си.
Детето ми?
Заплашваш ли ме?
Това заплаха ли е? Мойсей!
Мойсей!
Кажете на всички
да заколят агне
и да намажат вратите си
и праговете си тази нощ
с кръвта му.
Защо?
Ще е жалко за агнетата, ако греша.
Но ако съм прав...
во веки веков ще ги благославяме.
Бену? Бену?
Не!
Рамзес?
Рамзес.
Не!
Захария?
Коленичете!
Махай се!
Убиец!
Детеубиец!
Децата им умряха тази нощ.
Както и моето.
Такъв ли е вашият бог?
Убиец на деца?
Що за фанатици почитат такъв бог?
Нито едно еврейско дете не умря нощес.
Добре...
вървете си.
Вървете.
Всички до един!
Махайте се!
Щом искате, вървете в Ханаан.
Върнете се в бленуваната си родина.
Само се махнете!
Както заповядаш.
Аз минах по този път.
Оттук все на юг ще стигнем до Червено море.
Протокът е тук. При отлив можем да преминем пеш.
Знаеш ли защо спиш така сладко, момчето ми?
Защото знаеш, че си обичано.
Моите почитания,
но ако трябва да заловим 400 000 роби,
ще ни трябват повече от три дивизии.
Никого няма да залавяме.
Напред!
Трябва да починем.
Не.
Докато не прекосим морето, ще сме в опасност.
Моше!
Рамзес...
4 000 бойци...
хиляда колесници.
На колко път са?
Четири дни.
По-малко, ако конете не почиват.
Рамзес!
Трябва да дадем почивка на конете
и на хората!
Протокът е натам.
Най-дългият и лек път дотам
е през западния бряг.
Или ще поемем през планините.
Планините?
Защо? Защо не минем по този път?
Можем, но и Рамзес ще може.
Планинските проходи са опасни,
но са твърде тесни за колесниците на Рамзес.
Няма да може да ни последва. Това ще ни даде време.
Какво ти казва Бог?
Планините.
Ще успеем ли?
Напред!
А сега накъде?
Стой тук.
Нуждаем се от помощта ти.
Не знам по кой път да поема.
Няма ли да ми помогнеш?
Не искаш да им помогнеш.
Натам!
Потегляме!
Оттук!
Сигурен ли си?
Напълно.
Ще можем ли да преминем с цялото си снаряжение,
с колесниците?
Те са знаели, че каруците им няма да минат.
Откъде ще знаят?
Те никога не са били тук.
Може би Мойсей е бил.
Това прилив или отлив е?
Няма значение.
Това не е протокът, нали?
Не.
Знаеш ли изобщо къде сме?
Да!
Намираме се на място, където пред нас е море,
а зад нас - войска!
И сега какво?
Войска или не,
трябва да си починем.
Подведох всички.
Изоставих семейството си.
Разочаровах и Теб.
Аз не съм този, за когото се мислех.
Какво има?
Течението.
Силно е.
Ще преминем тук.
Трябва да преминем веднага!
Ще прекосим тук.
Ще прекосим тук!
Пригответе се!
Ще преминем тук!
Кажете на всички!
Заповедите ти
са като свистенето на египетския камшик.
Ние вече не сме роби.
Но не сте и свободни.
Забравихте
за Ханаан,
земята на вашите предци.
Вие ме удостоихте
с доверието си.
Сега аз удостоявам вас с вярата си.
Последвайте ме и ще бъдете свободни!
Останете и ще погинете.
Не се бойте!
Бог е с нас!
Бързо! Пригответе се!
Вървете!
Бог е с нас!
Кажете на всички! Ще прекосим морето тук!
Съберете си нещата колкото може по-бързо
и се групирайте!
Бързо!
Хайде!
Дръжте се!
Надясно! Плътно вдясно!
Не спирайте!
Няма от какво да се боите!
Не се тревожете! В безопасност сте!
Вдясно! Само надясно!
Рамзес!
Спри!
Спри! Спри!
Тръгвай.
Продължавайте.
Карайте! Напред!
Там.
Йешуа!
Аарон!
Бягайте!
Бягайте, всички!
Живо!
Тичайте към брега!
Моше.
Трябва да бягаме!
Рамзес!
Давай!
Рамзес, спри!
Назад! Изтегляйте се!
Изтегляй се!
Хиан!
Тръгвайте.
Братко...
Тръгвайте! Това е заповед!
Ела! Няма да успееш да се върнеш!
Дий!
По-бързо!
Сам съм.
Седни.
Моето семейство...
е недалеч оттук.
Твоето семейство?
Другото ми семейство. Жена ми и синът ми.
Мислех си...
може пък да успея да ги убедя...
Да ги убедя да дойдат с нас, но може би...
Може би не е разумно.
Разбира се, трябва да дойдат.
Чака ни дълъг път.
Всичко може да се случи.
А и...
не се знае дали ще останем в Ханаан.
Мислиш, че няма да ни позволят да се заселим?
Ще ни сметнат за нашественици.
Няма да имат избор. Ние сме голямо племе.
Ние сме цял племенен народ и това ме тревожи повече.
Защо?
Толкова хора накуп?
И още питаш?
Но всички имаме една цел.
Сега - да.
Какво ще стане, когато спрем да бягаме?
Рамзес...
Велики.
Благодаря.
Гирсам.
Направи ли това, което каза?
Какво съм казала?
Че би се отрекла от вярата си...
за да ме задържиш.
Не.
Добре.
Сега тя ще ти трябва повече от всякога.
Кои са тези?
Моят народ.
Кой те прави щастлива?
Ти.
Кое е най-важното нещо в живота ти?
Ти.
Кога ще те напусна?
Никога.
Може ли да пристъпя?
Пристъпи.
Какво мислиш за това?
Не бих го правил,
ако не бях съгласен.
Вярно е.
Забелязал съм това у теб.
Невинаги си съгласен с мен.
И ти с мен, както забелязах.
Но ето ни тук, все още разговаряме.
Но не задълго.
Водачът може да се разколебае...
но камъкът...
ще устои.
Тези заповеди ще ги водят вместо теб.
Ако не си съгласен,
трябва да оставиш чука.
НА МОЯ БРАТ, ТОНИ СКОТ
Превод: Мая Илиева